Tidligere på Ghost Whisperer.
Husker du da
jeg blandet eggeskall med falskt blod?
-Til den haitiske voodoo-oppgaven? -Vodou. På Haiti heter det Vodou.
FOR ALLTlD
-For alltid. -Hvis du vil ha meg.
Melinda Gordon, vil du gifte deg med meg? lgjen?
Ja.
Jeg trodde du ville ha noe uformelt.
En bordoppstilling?
Ville reddet livet mitt.
Hvis ikke, må mamma kanskje sitte ved siden av Jims mor.
-Og det ville vært ille. -Vent, kommer moren din?
Ja, hun fant ut fra en venn
at Melinda går ut med en ny mann.
Finner hun ut at vi skal gifte oss
og ikke inviterer henne...
Hvorfor i all verden inviterer du henne?
Fordi hun er Jims mor.
Som tror at Jim er død, og det gjør forresten resten av gjestene også.
Hvis alle visste at jeg var Jim,
så ville vi ikke trengt å gifte oss.
Det er innlysende. Hjernen min gjør vondt.
Vi har diskutert dette.
Hvordan kan jeg fortelle alle sannheten?
Og hvor lang tid tok det deg å innse at ånder var virkelige?
-Ok, det er et godt poeng. -Ja, dette er Jims baby,
og Sam er bare en herlig fyr som skal hjelpe meg å oppdra den.
Hva med Jims mor, og Sams, for den saks skyld?
Vi skal si det til mamma en gang.
Og Sams mor... Vi får ta det når den tid kommer.
Slapp av. Ses.
Jeg skal gå noen ærender,
så må jeg fylle ut medisinstudiesøknader.
-Ha det. -Ses.
-Ha det. -Ha det!
-Hei. -Hei.
-Hvordan går det? -Bra.
Er det en babykul du har der?
Ned! Hva feiler det deg? Ble du oppdradd av ulver?
Det er greit. Jeg viser den frem. Jeg liker det.
La meg skrive det ned for den som skal lage kjolen.
Ned, hvordan går studiegruppen?
Vi studerer, men teknisk sett er vi ingen gruppe ennå.
-Er ikke Serena her ennå? -Sen, som vanlig.
Jeg sverger at jeg dro tidlig, men nøklene ble låst inne i bilen
og jeg la dem i veska, så det var ikke min feil.
Tok du med kapittelnotatene?
Ja, de er her i skriveboka.
Herregud, hvor er skriveboka mi? Hvorfor skjer dette meg?
-Hei, Serena. -Hei.
-Stakkars Ned. -Hei, dere.
Han er så bekymret for prøven.
Og den stakkars jenta kommer bare med unnskyldninger.
Hun kom med litt mer enn det.
Hva?
-Hvilket kapittel? -Ja.
Og jeg har understreket hele denne delen.
Nei.
Jeg sier bare at det kanskje er sant at det ikke er hennes feil.
Se, der.
Mamma? Er du hjemme?
Pappa?
Serena, vennen, jeg kommer sent hjem i kveld.
Det står mat i kjøleskapet som du kan varme opp.
Faren din, jeg vet ikke når han...
Serena?
Ray?
Serena?
Hvor er du?
Serena?
Dette er Ray, legg igjen en beskjed.
Ray, det er Karen. Jeg er hjemme, og jeg prøver å ikke frike ut.
Serena er ikke her. Jeg har lett gjennom hele huset.
Jeg finner ikke ut hvor hun er.
Pokker heller, hvorfor kan du ikke svare på mobilen?
-Hallo. -Hallo.
Dette er Karen Westen, Serenas mor. Er det Delia?
Ja. Er alt i orden?
Jeg vet ikke. Når så du Serena sist?
Hun dro herfra for rundt to timer siden. Hvorfor? Er hun ikke hjemme ennå?
-Jeg kom nettopp inn. -Kom hit.
Og tingene hennes er her.
Hun er ikke det, og vinduet er åpent.
Ok, har du prøvd å ringe mobilen hennes?
Ja, mobilen hennes ligger rett foran meg.
Kan noen ha brutt seg inn og stjålet... Tatt jenta mi?
Hva med faren hennes? Er han der? Er du alene?
Jeg tror han fremdeles er på jobb. Og jeg vet ikke hva jeg skal gjøre.
-Greit. -Hør her.
Legg på og ring politiet med en gang.
Jeg kommer bort til deg.
Jeg håper det er greit at jeg spør. Kan du komme på noen eller noe
som kan forårsake at Serena er ulykkelig?
Mener du noe som kan gjøre at hun vil rømme?
Kan være hva som helst. Noe hjemme,
eller har noen som står henne nær dødd eller blitt skadet?
Nei, nei. Vi er alle ved god helse.
-Ingen venner på skolen? -Nei.
Fremdeles ikke lyd fra mannen din?
Jeg kjøpte ham en holder
som han kan ha mobilen i
og lade den, og han bare... Han glemmer det stadig.
Vi burde dra til Oak Lane. Serena har noen venner som bor der.
Ok.
Jeg tror jeg ser henne.
Serena?
Serena, vennen min.
Serena, gudskjelov at vi fant deg. Har du det bra?
Hvor har du vært?
Hva skjedde?
Er dette blod?
Vennen min, se på meg! Hva...
-Hva skjer? Hva... -Serena.
-Mamma? -Det går bra, vennen min.
Kan du se oss?
Jeg husker ikke.
Var det som om noen hvisket til deg?
Som sa at du måtte gjøre disse tingene?
Jeg sa jo at jeg ikke husker. Jeg var bare på rommet og leste,
og så ble jeg litt søvnig,
og så var jeg barbent på gata.
Hvordan føler du deg?
Jeg har det bra, mamma. Alle friker jo helt ut!
Jeg gikk bare litt i søvne. Folk gjør sånt.
Hva med alt dette røde over hele deg?
Det er ikke blod, mamma.
Ambulansefolkene sa at det var en slags merkelig rød leire.
Men hvor fra? Det er ingen jord eller noe her i nærheten som det.
Kanskje jeg følte for å lage en krukke i søvne.
-Det er... -Du har rett, vi...
La oss få deg opp i seng, og så glemmer vi at dette skjedde.
Serena, vennen min, går det bra med deg?
Jeg jobbet på vikarkontoret med halve avdelingen.
Beklager. Jeg skulle gitt deg nummeret.
Er det sju, sa du? Det er flott.
Tanten din er utrolig som kjøpte det.
Jeg skal ta det av.
Greit.
-Hei, Serena. Hvordan går det? -Ganske bra.
Jeg ville bare si at jeg gjerne
tar noen av kapitlene dine,
hvis ting er intense hjemme eller noe.
Kan du hviske, så ikke hele verden
finner ut av hva som skjedde i går kveld?
Unnskyld.
Det var merkelig.
Plumeria. Det må ha vært sfinkssvermere.
-Hva? -Ikke noe.
Bare sørg for at du vasker hendene. De blomstene er giftige.
Ytterdøra og bakdøra har samme nøkkel.
-Jeg ga deg fire nøkler. -Takk.
Til vi finner ut hva som skjedde i går kveld, kan jeg ikke være for forsiktig.
Jeg tror jeg kan hjelpe deg med det.
Jeg har en evne.
Jeg kan se ånder, og jeg har sett en ånd knyttet til datteren din.
Jeg... Jeg skjønner ikke.
Noen ganger kan ånder påvirke folk,
omtrent som hypnose, som kan forklare at hun går i søvne,
-om hun er nervøs, glemsom. -Ja.
Det som er uklart, er hvorfor, som fikk meg til å lure på
om ånden prøver å beskytte Serena mot noe,
eller noen her hjemme.
-Vil du komme inn? -Ja.
-Hei. -Hei.
La du disse i skapet mitt?
Nei.
Klart.
Som om noen andre vet hva disse betyr.
-Er det plumeria? -Og det var svermere med dem.
Sfinkssvermere, tror jeg.
Betyr det det jeg tror det betyr?
Jeg vet ikke.
Det føles bare som om noen prøver å sende meg en beskjed.
Tror du det?
Jeg skulle ønske jeg kunne fortelle dem at det er greit.
Jeg skjønner, du kan fortelle meg sannheten.
Jeg?
Ingen andre vet hva dette betyr, bortsett fra deg, Jonathan.
Jeg forstår.
Hva snakker du om?
Jeg trodde også det var vilt i begynnelsen,
men i går kveld, søvngjengeriet. Var det deg?
-Og på soverommet mitt? -Serena, bare slutt.
Hvorfor er du så merkelig? Jeg skal ikke si det til noen.
Jeg ville aldri røpet hemmeligheten din.
-Du skremmer meg! -Jonathan...
Bare la meg være i fred, din frik. Skjønner du?
-Mamma! -l stua, vennen!
Hvorfor virket ikke nøkkelen min?
Skiftet du låsene?
-Hva skjer? -Melinda var bekymret for deg,
og hun har noe interessant å si.
-Hun vil stille deg noen spørsmål. -Har noe skjedd med pappa?
Vi snakker om det senere.
Du gjorde det. Du hev ham endelig ut.
-Serena... -Vet du hva? Jeg kan komme senere,
og finner jeg ut noe, så ringer jeg deg. Ok.
Jeg håper ikke du tror du lurte meg som du lurte deg selv.
Du kan ikke stole på pappa. Han er en løgner.
Du kan ikke stole på noen.
Den dårlige nyheten er at faren er utro.
Den gode nyheten er at det er alt.
Så istedenfor en beskyttende ånd, er vi tilbake til en skummel ånd.
Er det for mye å be om en hjelpsom ånd?
Ja, de går vanligvis rett inn i lyset.
Jeg tror ikke at ånden er slem, han prøver bare å beskytte Serena.
Fordi han dekket gutten som var slem mot henne i kritt?
Han la alt dette fæle i skapet hennes,
for at hun skulle føle seg ille.
Fant du ut hvem han er?
Ja, han heter Jonathan.
Ned forhørte seg litt, og han er visst en einstøing.
-Var de sammen? -Ingen tror det.
Er det mulig at Jonathan ikke gjorde noe?
Ånden kunne ha lagt tingene i skapet hennes.
-Ja, det er mulig. -Dette er en mektig ånd.
Jeg må bare få hele historien.
Flott idé, men fra hvem? Ånden er ikke akkurat...
-Hei. -Hallo?
Unnskyld at jeg kommer innom så sent. Stenger du, så...
-Det er greit. Jeg kan holde den åpen. -Takk.
La du akkurat på? Hallo!
Moren din sa at dere snakket sammen,
om den døde gutten.
Ja. Jeg vet at det kan være skummelt, men vi må bare finne ut...
Så de er virkelige? De er virkelig virkelige?
Og de er rett her med oss, som del av denne verden?
De kan ta på ting og ta på oss?
På sin egen måte, ja.
Så de kan hypnotisere deg?
Det er ikke akkurat det som skjer, men effekten er den samme.
Vi må bare finne ut hvem som hjemsøker deg,
så vi kan hjelpe dem å gå videre.
-Mener du at de ikke kan bli? -Det er best om de ikke gjør det.
Bare prøv å tenke godt etter
om du kjenner noen eller husker noen
som kan ha følelser for deg.
-Mener du gutten som døde? -Hvorfor tror du det er en gutt?
Var det ikke det du sa til mamma?
Kanskje.
Minner det deg om noe? En gutt som døde?
Jeg... Jeg er ikke helt sikker. Hvordan så han ut?
-Hun sa du så noen. -Jeg gjorde det.
Ja, han var ung, på din alder.
Jaså? Merkelig.
Jeg lurer på om denne gutten kjenner Jonathan også.
Jonathan?
Ja, Ned sa at etter at Jonathan la alle de greiene i skapet ditt,
så kjeftet han på deg i klasserommet. Var dere to sammen?
For det kan være noen som er sjalu.
Nei, Jonathan og jeg likte bare de samme filmene
og bøkene og sånt, men det er alt.
Det er ikke det ånden synes å tro.
-Hvilken ånd? -Ånden vi snakker om.
Eller trodde du at vi snakket om noe annet?
Det... Det begynner å bli veldig sent,
og jeg sa til mamma at jeg ikke ble sen.
Så jeg skal gå nå, men takk skal du ha!
Hallo, du har kommet til unnskyldningslinjen min.
Legg igjen en unnskyldning etter pipetonen for at du så uhøflig la på.
-Pip! -Greit, unnskyld.
Serena kom inn, og jeg hadde ikke mye tid.
Hør ut som om du mener det. Pip! Pip! Pip!
Greit, det var utrolig uhøflig. Kan du høre på meg?
Hvor mange ganger møter vi noen
som blir hjemsøkt som ønsker å forbli hjemsøkt?
-Ikke ofte nok. -Ja, hun kom inn hit
med spørsmål om å bli hjemsøkt, men ikke hvordan man stopper det.
Og da jeg faktisk nevnte ordet ånd,
var det som om vi hadde to helt forskjellige samtaler.
Ok, det er merkelig.
Jeg tror at hun dekker over noe,
for jeg tror at denne Jonathan-fyren er involvert.
La oss lage en liste,
vi begynner med merkelige ting som vi ikke forstår,
som søvngjengeri, sfinkssvermere, plumeria-blomster,
flygende støv og rød leire...
-Hva, er det vampyrer nå? -Zoe.
Vampyrer? Nei, vi snakker om en ånd.
Ånder og vampyrer.
Og sist jeg så deg, spurte du meg om voodoo.
Hva har skjedd med deg?
-Eli? Er du der? Eli! -Greit, la oss gå en tur.
Hallo? Eli?
La du akkurat på? Touché.
Jeg tror det ikke.
Du kan ikke ikke tro det.
Hvor mange ganger kranglet vi om dette?
Hvor mange ganger fortalte du meg at dette var virkelig?
-Nå er jeg endelig enig med deg. -Jeg vil ha alle tilbake!
Hva? CD-ene? Jeg vet du syntes det var merkelig
å sortere dem alfabetisk, men...
Alle timene vi tilbrakte med å krangle om dette!
Jeg vil ha alle tilbake!
Det er litt morsomt når du tenker over det.
-Det er ikke morsomt. Syns du det? -Nei. Slett ikke.
Eli.
Du virker sint på meg.
Nei. Nei, ikke.
Ikke vær lei deg. Vær så snill, ikke vær lei deg.
Jeg så heller at du var sint. Vær så snill.
Se på meg! Se for en dust jeg er!
En fullstendig verdiløs, idiotisk dust.
-Men du er ikke det. -Ikke det?
En person kan ikke hjelpe for hva de tror på.
-Og det er for sent. -Er det for sent?
Er det for sent?
Så hva er alt dette med vampyrer? Jeg trodde du snakket om ånder.
Jeg vet ingenting om vampyrer. Du nevnte vampyrer.
Du ramset opp fem klare aspekter med vampyrmyter:
søvngjengeri, svermere, flygende støv...
Greit, slutt, vent litt.
Hva har alt det med vampyrer å gjøre?
Unntatt søvngjengeriet, som jeg husker fra en Drakula-film.
Østeuropeiske tradisjoner sier
at vampyrer sover i jorda fra hjemlandet, derfor den røde leiren.
Og i Malaysia tror de at plumeria-blomsten
tiltrekker seg nattlige skapninger.
-Og det med flaggermus... -Jeg nevnte aldri flaggermus.
Mange kulturer tror at vampyrer gjør seg om
til noe som flyr, som flaggermus og svermere,
men også lettere ting, som støv og røyk.
-Så ånden min er en vampyr? -Jeg vet ikke hva du har,
men det du beskriver,
er elementer fra et klassisk vampyrforførelsesscenario.
-Forførelse? -Ja, forførelse.
Når noen bruker noens sårbarheter
for å lokke dem inn i et forhold som bare bringer dem smerte.
-Det. -Ja.
Vær så snill, det er greit. Jeg... Jeg er glad du er her.
Det er greit, jeg forstår hvis du er sint.
Jeg skulle ikke ha sagt noe til Melinda eller deg.
Ok, bra.
Du er fremdeles her.
Vis deg for meg.
Ned ringte og sa at Serena var på skolen i dag,
ikke noe uvanlig, bortsett fra at hun var glad og rolig.
En tenåringsjente som er glad og rolig? Vi bør ringe noen.
Hjelp meg nå. Ånden tror han er en vampyr?
Jeg vet ikke, men han har overbevist henne om det.
Vis meg denne veldig interessante unge mannen.
Dette er Jonathan, fyren som fikk støv i øynene i Serenas klasse.
-Hva med ham? -Jeg vet ikke,
men jeg fikk et lite glimt av ham hos Delia,
men ånden ser litt ut som denne fyren.
Du sa at ånden hadde røde øyne,
og Ned sa at guttens øyne ble røde i krittstøvet.
-Eli, vent. -Og du sa at Jonathan ikke er en ånd,
så betyr det at vi burde lete etter trepinner?
Det finnes ikke vampyrer. Tro meg, jeg vet det.
-Fortell det til Zoe. -Hør her,
om det finnes vampyrer eller ei,
kan noen forklare meg
hvorfor ei tenåringsjente ønsker å hjemsøkes av en?
Tuller du?
Har du vært i en bokhandel i det siste?
Jeg skjønner at det er det. Men... Hva appellerer så? Jeg skjønner det ikke.
De har evig liv.
De har det vondt, de lengter og de begjærer for alltid.
Så det er det hun får ut av å forbindes med en vampyr?
-En evig smerte? -Nei, hun får udødelig kjærlighet.
Kom igjen. Skjønner du dette?
Selvsagt gjør hun det.
Som jeg gjorde? Da jeg hoppet inn i denne kroppen?
Kom igjen. Jeg er bare en sta tulling som ikke ville gi opp.
-Er det det alle kvinner vil ha? -Ja.
Er det da virkelig rettferdig at du ikke deler meg med verden?
Hei, kom hit.
Poenget er at slik kjærlighet er sjelden i et skilsmissehjem som Serenas.
Viktigere er det at vi ennå ikke vet hvem han er.
Ingen tenåringer fra Grandview som passer åndens beskrivelse, døde nylig.
Hun har bodd her hele livet,
kanskje vi burde se på folk som har flyttet.
Hvor da?
Serena sa at vampyrer liker å beholde jord fra hjemlandet i nærheten.
Ja, som den røde leiren som var på henne den kvelden.
Vent litt. Det er røde klipper sør for Bridgeport.
Bra tenkt.
Bridgeport Reporter + arkiv
nylige dødsfall + Bridgeport-gutt videregående
Andrew Carlin, 1 7 år, bukker under for sjelden blodsykdom
Andrew Carlin fra Bridgeport
døde for fem uker siden, og han bodde tidligere i Grandview.
-Ligner han på ånden? -Ja.
Han hadde en blodsykdom, som forklarer de røde øynene.
Eller kanskje han ble bitt,
som forklarer hvorfor han begynte å sove opp-ned.
Fortsett å jobbe med den teorien, Van Helsing,
så går jeg og snakker med Serena.
-Hei, har du et øyeblikk? -Det passer ikke så godt nå.
Jeg vet om Andrew Carlin.
Andrew? Hva med ham?
Jeg vet at han er død, og jeg tror du vet det.
Er Andrew død?
-Visste du ikke? -Hvordan skulle jeg?
Han flyttet for to eller tre år siden.
Jeg trodde dere var gode venner.
Vi var venner, men tydeligvis ikke så gode som jeg trodde.
Så dere holdt ikke kontakten etter det?
Han skrev et par e-poster, men jeg var ikke flink til å svare.
Etter det fikk jeg ingenting.
Jeg er lei for at jeg må spørre om dette,
men likte du og Andrew vampyrer?
Var det noe dere to delte?
Jeg må virkelig gå nå.
Hva som enn foregår, så tror jeg du burde høre på meg.
Jeg tror virkelig ikke at du vet hva du snakker om.
Andrew likte ikke vampyrer. Han likte årbøker.
Vi kjente hverandre fordi vi lagde årbok sammen.
Så han ville bare at du skulle tro han var en vampyr,
fordi du liker sånt?
Det er ikke logisk. Andrew?
Vent, er det Andrew som ikke er logisk?
Trodde du det var Jonathan?
Så du konfronterte ham?
Fordi du trodde at han la de tingene i skapet ditt?
Du sa at dere likte de samme bøkene og filmene.
Det er ikke bare det.
Jonathan og jeg har begge skikkelig ødelagte familier.
Han skjønner det.
Dette er delvis min feil, siden jeg...
Jeg snakket med deg om ånder,
og du trodde at jeg snakket om vampyrer.
De er ikke virkelige.
Jeg vet hva jeg så. Jeg vet hva jeg følte.
Ånder kan være mektige.
De kan få oss til å tro ting.
Men han var sammen med meg i går kveld.
Jeg så ham ikke, men jeg vet at han var der.
Jeg er sikker på at Andrew var der.
Han var ved skapet ditt, sørget for at du fikk blomstene.
Og han var der og sørget for at Jonathan fikk svi da han såret deg.
Derfor vil ikke Jonathan snakke med meg mer.
-Jeg er virkelig en frik. -Vær så snill.
Det er en gutt der ute,
en annen gutt som har veldig sterke følelser for deg.
Du kan hjelpe ham til å gå inn i lyset der han hører hjemme.
Jeg kan ikke.
Kom hit.
Hva gjør du med meg?
Jeg ga deg evigheten.
Fortjener ikke hun det samme?
Hvem? Serena?
Hvorfor har bare du rett til å være lykkelig?
Hva snakker du om?
Du lurte døden én gang,
det betyr ikke at du vil gjøre det igjen.
Serena er min.
På en eller annen måte skal jeg få henne.
Jøss. Det er alt jeg kan si. Jøss.
-Har du kontaktet Andrews familie? -Det kaller jeg en drøm.
Eli, fokuser. Jeg trenger virkelig din hjelp.
Jeg er på vei til Serena. Jeg har ikke tid til å finne dem.
Greit, men kan du bare si det igjen?
La meg sette på litt stemningsmusikk først.
-Eli. -Hva?
Ånden sa han skulle få henne på den ene eller den andre måten.
l tilfelle det betyr å få henne død, så må jeg få ham inn i lyset.
Særlig siden hun er så sårbar hjemme.
Jeg trodde du sa at foreldrene skulle ha rådgivning.
-Eli! -Greit!
Greit, jeg ringer dem nå. Slapp av.
Ja, jeg skal slappe av når jeg vet at Serena har det bra.
Greit.
Jeg vet at det var jeg som gjorde en feil.
Jeg lot dere lide masse, og det er galt.
Og uten å måtte gå inn på ting som... Som dere ikke vil vite,
så la meg bare si at moren din gjorde ting for å dytte meg bort.
Karen, er det rettferdig å si?
Ja.
Så hva sier du? En ny start?
Kan alle gjøre det?
-Aldri. Glem det. -Serena, vennen min, vær så snill.
Mamma, det er tull. Han fortjener det ikke.
Vet du hva? Faren din ber om en ny sjanse,
og jeg syns vi burde gi ham det.
-Det er urettferdig. -Kanskje, men det er kjærlighet.
Nei, det er det ikke.
Kjærlighet skal bety mer enn det.
Du forlater det ikke bare for å komme tilbake til det, som pappa gjorde.
Kjærlighet er noe du aldri gir opp.
Vennen, vi er en familie,
og familie er for alltid, og det er ingenting som det.
Du tar feil.
Andrew?
Gjør du dette for å plage meg, eller bryr du deg virkelig?
Andrew Jeg får deg ikke ut av tankene
Jeg hørte akkurat sangen vår
Jeg skulle sagt hva jeg føler Ensom uten deg
Kom og besøk meg Venter ennå på svar
Andrew, jeg fikk aldri noen av disse.
UTKAST
Er de bare utkast?
Hvorfor sendte du dem ikke?
Redd du ville tro jeg forfulgte deg
Du var der hele tiden. Du ga aldri opp.
Jeg skulle ønske jeg kunne se deg.
det kan du...
Hvordan?
Serena, vennen min? Vi må snakke med deg.
Vi kommer inn...
Herregud.
Ring alle vennene du kan komme på,
så sier jeg fra om jeg hører noe.
-Takk. -Greit.
Hei, Eli.
Er hun borte? Rømte hun?
Det er iallfall en sjanse for at hun vil forandre mening.
l motsetning til at hun går i søvne utfor en klippe.
Så hva fant du ut om ånden vår?
Jeg fikk endelig tak i moren, som la på for litt siden.
-Jeg sa at jeg var Serenas pappa. -Og?
Og hun husker det som Serena sa. De lagde årbok sammen.
Men etter det ble historiene forskjellige.
-Hvordan? -Andrew fortalte foreldrene
at de holdt kontakten etter at han flyttet.
Han hadde bilder av henne på pulten,
sendte dem oppdateringer om henne, sa de tekstet hverandre.
Er det noen rød leire nær Andrews hus?
Nei, og kan du tenke deg hvor rar hun syntes jeg var som spurte?
Greit, så hva med der han er begravd?
Pokker, du er god, nesten like god som meg.
Jeg ringte gravlunden rett etter at jeg la på med moren.
Er du klar til å skrive ned en adresse?
Andrew?
Hvordan er det der du er?
Er det ensomt?
Jeg er så ensom her. Jeg vil ikke være ensom lenger.
Så gå inn.
Vi kan snakke når du er sammen med meg.
Så hvor er han begravd?
Andrews foreldre sa at det er en familiekrypt,
men du burde forte deg, for det er trangt.
Det er bare et par hyller til kremerte levninger.
Så det er ikke mye luft?
-Hun ville ikke vare lenge. -Greit.
Hvilken krypt?
Jeg vet ikke. Se etter den med navnet hans på.
Hvor lang tid kan det ta?
Jeg kan ikke holde øynene åpne, Andrew.
Hvor er du? Kan du ikke gi meg et tegn?
Jeg er her, Serena.
Du ser meg snart. Veldig snart.
-Hvor er hun? -Hun vil være sammen med meg.
Det var derfor hun kom hit.
Det tror du ikke,
ellers ville vi ikke hatt denne fine samtalen.
Hvilken samtale?
Der du later som om du ikke føler deg fæl
fordi du tar livet at ei jente som du liksom elsker.
Jeg vil ikke at hun skal dø, men hun må.
Bare slik kan vi være sammen.
For en som egentlig ikke er en vampyr,
så er du god til å etterligne.
Du sniker deg rundt, hypnotiserer, forleder...
Hold kjeft! Du vet ingenting.
Jeg vet hva som vil skje når hun endelig er død.
Hun vil se tilbake på sitt unge, rike liv,
og hun vil innse at hun ga alt opp for en løgn.
-Hvilken løgn? -At du elsket henne.
Du elsker henne ikke, Andrew. Kjærligheten er uselvisk.
Du gjør dette bare for deg.
Jeg elsker henne.
Jeg har alltid elsket henne.
Så bevis det.
Hvor er hun?
Herregud. Serena.
Kjæreste? Kan du våkne? Vær så snill?
Greit. Her.
Greit, det vil gå bra med deg. Bare pust.
La oss få deg ut herfra. Kom igjen.
Vennen!
-Går det bra med deg? -Har du det bra?
Han førte henne hit, håpte at hun ville bli med ham.
Han innså at han hadde gjort en feil, så hjalp han meg å finne henne.
Og hun ble med?
Han fikk henne ikke til å gå i søvne, eller brukte hypnose?
Nei.
Ville du heller være død enn å komme hjem?
Jeg tenkte ikke slik på det.
Jeg vet ikke hva jeg tenkte. Jeg bare...
Hun var ensom.
Andrew sa at hun var ensom.
Ensom?
Men hun har familie.
Så mange er mye mer ensomme enn noen vet.
Han sier at det ikke bare er Serena.
De fleste av oss er mer ensomme enn noen vet.
Vi føler at vi er på utsiden og ser inn,
som om vi er friker, eller kanskje til og med monstre,
til vi treffer noen som forstår,
og ingenting er mektigere enn det.
-Har det noen mening? -Ja.
Jeg er så utrolig lei for det.
Jeg bare... Jeg tenkte ikke.
Og å bare forvente at du skulle gi meg en ny sjanse...
Jeg skjønner.
Melinda,
kan du si til Andrew at jeg er så lei for det?
Jeg har alltid likt ham så godt.
Jeg bare... Jeg skjønte aldri at det betydde mer enn det for ham.
Jeg var redd for å fortelle henne sannheten,
for hvis hun ikke følte det på samme måten...
Han var redd for at du ville knuse hjertet hans.
-Jeg håper jeg ikke knuste det igjen. -Nei.
Nei, jeg tror du hjalp ham med å sette det sammen igjen.
Ja.
Melinda sa at det er et sted
der du kan gå og ikke vil være ensom.
Han vet det.
Han ser lyset.
Jeg vil være der selv en dag, håper jeg.
Lover du at du vil se etter meg?
Ja.
Han er borte.
Jeg er så lei for det!
Det er greit.
Det er helt greit, vennen.
Kom igjen, Eli, du må ha en mening. DJ eller band?
-DJ, alltid. -Ser du?
Og sørg for at han spinner vinyl.
Men ingen 60-tallsmusikk, ingen Motown og ingen åpen mikrofon.
Og ingen moro. Hva slags bryllup går du i?
Samme som du går i. Kjedelige.
Jeg lurer på hvor Zoe er.
Hun ville vite hvordan denne vampyr-greia gikk.
Sa hun ikke at hun kanskje ikke ville komme?
At hun har mye arbeid?
Jeg tenkte bare at siden Melinda var her...
Melinda?
Er du her?
-Melinda? -Hva?
Ja, ja, vampyrer.
-Ja, men den drømmen. -Ja. Ja.
-Jøss, er det virkelig så sent? Ja. -Se på det.
Eli, når vi er sammen med deg, flyr tiden.
-Flyr. -Er det greit om vi...
Vi kan bli et par minutter til, se om hun kommer.
-Absolutt. -Bare...
Få dere et rom, for guds skyld!
-Ok. Takk. -Dere lurer ingen.
Dette stedet oser av feromoner.
-Hva med regningen? -Slapp av. Det er min tur.
Ikke se så medlidende på meg.
Jeg ser et par karer jeg kjenner igjen
fra Econ-avdelingen borte i baren.
Og de nerdene kan bli gale.
Må kanskje avlyse alle avtalene i morgen tidlig.
Greit. Ha det gøy.
-Vi ses. -Ha det.